ANTERIORMENT EN AMERICAN GODS...
Barres metàl·liques per als ossos.
No hi ha res en què creure.
Fil per als músculs.
Quan mors, et podreixes.
Pintura per a la pell.
Són històries i prou. És com vendre aire, però pitjor, perquè l'aire existeix.
Dóna'm la meva puta moneda, dona morta.
- Era amor? - Crec que ara sí.
Et clavaré la mà per les costelles
i agafaré la moneda com si fos una baia.
Porta'ns a Kentucky. Et diré on trobar el teu jinn.
Et diré on trobar un munt de déus, semidéus i d'altres,
a tots i cadascun d'ells.
Cervesa torrada irlandesa.
Fermentada com ho feien els monjos franciscans a Kilkenny el 1231.
L'aigua dels pous era verí. Aquesta cervesa els va salvar la vida.
Són més de les sis.
Encara em queden els llavis i una galta.
- No vindrà fins la tarda. - Necessitem la taula.
Venen dos més al matí. Una dona i una altra molt més jove.
- No hem rebut cap trucada. - Han mort durant aquesta hora.
- Un crim passional? - Sobredosi.
Últimament no hi ha crims passionals. Vols ajuda?
Has de contar una història.
Ah, sí?
T'ho veig als dits.
NOVA ANGLATERRA
ARRIBADA A AMÈRICA, 1721
És una faula que Amèrica fou fundada
per peregrins en busca de llibertat de culte,
que van venir a Amèrica i es van estendre i van cultivar la terra deserta.
En realitat, les colònies americanes eren un abocador i una via d'escapament.
Un lloc on oblidar.
Crim passional. L'agafo?
Ja vaig jo. Tu segueix.
Ibis i Jaquel. Dos dones?
En l'època on a Londres et podien penjar pel robatori de 12 penics,
Amèrica es va convertir en un símbol de clemència.
Li deien "deportació".
Durant cinc anys, deu, tota la vida...
Et venien a un capità i pujaves a un vaixell tan ple com els dels esclaus.
Quan baixaves del vaixell, et venien com a treballador no remunerat
a algú que es cobraria el que havies costat en treball.
Però almenys no estaves esperant que et penjaren en una presó anglesa.
I quan complies els anys de treball no remunerat,
eres lliure per aprofitar el teu nou món.
El Nou Món.
EL NOU MÓN
Essie MacGowan?
Em ve al cap la vida de l'Essie MacGowan.
De petita, no era gaire treballadora.
Sempre s'escapava per sentir històries i contes,
contes de fades i de púcas que canvien de forma.
De fades que anuncien alguna mort
i, els millors de tots, els contes de leprechauns.
Estàs esperant el vaixell del teu pare?
Arribarà abans del que penses.
Potser una sirena amb pell de foca se li ha enganxat a les xarxes
i l'ha convençut perquè canviï d'idea i no els faci naufragar.
Hi ha tresors amagats a sobre de les ones.
Veus aquell turó?
És un pujol de les fades. Una porta al món dels Aos Sí.
I si tens sort,
potser pots veure'ls passar durant el crepuscle.
Són gent alegre i plena de música.
Llevat dels leprechauns.
Ai, els leprechauns.
Estan tan ocupats vigilant el seu or
que no tenen temps per res més.
Per què els deixem un present?
Perquè volem la seva benedicció, així que més ens val.
I quan va créixer,
corbada i sinuosa com la magnífica mar verda,
era ella qui mantenia els antics costums i qui contava els contes.
Els deixem menjar als éssers màgics perquè ens donin la seva benedicció.
No hem d'escatimar.
La nata de la llet, el tros de pa més bo que tingueu...
Perquè a un costat de la moneda hi ha el favor i a l'altre, la ira.
Amb els ballybogs es pot raonar.
Però els leprechauns són una altra història.
Un dia t'ajuden amb els teus problemes i l'endemà et treuen els ulls.
És veritat.
Una nit, una d'aquestes en què el fred se't clava als ossos,
anava cap al far per portar-li al meu pare estofat i pa.
I llavors va ser quan ho vaig sentir.
Com un martell.
"Qui va?", vaig dir. No em va contestar ningú.
Vaig pensar en tornar, però la curiositat es va apoderar de mi.
Així que vaig caminar cap al soroll. Però com més m'apropava, més s'allunyava.
Al final, em vaig girar i m'havia endinsat tant en l'erm
que no sabia com tornar.
Vaig caminar tres hores en la foscor i no veia res que em sonés.
Però llavors vaig recordar el que la meva àvia deia dels leprechauns.
Així que em vaig aguantar la gana i vaig posar el pa
en una pedra plena de molsa i em vaig ajeure al seu costat per dormir.
I sabeu què va passar? Quan em vaig aixecar, el pa ja no hi era.
I vaig veure el far, el que estava buscant.
Estava al costat.
Els éssers màgics poden ser menuts, però no deixeu que això us enganyi.
Si els ignoreu, podeu clavar-vos en un embolic.
La intel·ligència no ha sigut mai poc comú entre les dones.
I totes han sigut maques als 17.
Però l'Essie mostrava senyals d'ambició.
Havia parat molta atenció als contes.
Sabia què calia en aquell moment.
Eren tots els diners que tenia.
Anhelava sedes i encaixos
i no mai va menjar pa blanc o postres fins arrigolar-se.
Però sabia que no pots demanar favors a un leprechaun sense oferir or.
No era el primer cop per a cap dels dos. Fet que no van trobar digne de menció,
ja que aquesta sensació era nova per als dos.
M'oblidaràs, oi que sí?
Aniràs a Oxford, coneixeràs una dama de societat
i t'oblidaràs de mi.
Havia estat un regal del seu avi a la seva àvia quan la va cortejar.
I en Bartholomew li'l va donar amb la promesa de casar-se amb ella
quan tornés per Nadal.
Però, com va advertir l'Essie, els éssers màgics són volubles.
El meu pare li va dir a la sirena que no li tornaria la pell de foca
fins que no el portés a la terra sota les ones
on amagaven els tresors.
Per a l'ama de la casa va ser més fàcil creure
que l'Essie podia ser una lladre que que hagués seduït el seu fill.
"Li ho has donat voluntàriament?", va preguntar la seva mare.
La resposta requerida anava implícita en la pregunta.
"T'hem de penjar per això", va dir el jutge.
Potser per l'edat o pels ulls, va callar.
"Tanmateix, com la caritat dóna caritat, t'ofereixo una alternativa".
Van condemnar l'Essie a set anys de deportació.
La van pujar a un vaixell anomenat el Neptú,
sota el comandament del capità Clark.
Es dirigia a les Carolines, on compliria la seva sentència.
Tot i que la fam s'apoderava de les seves entranyes,
mai no va deixar de donar alguna molla als leprechauns.
Afortunadament, l'Essie es va aliar amb el capità
i el va convèncer perquè la portés a Londres, on no la coneixia ningú.
La tornada, quan ja havien intercanviat els éssers humans per tabac,
va ser una època de felicitat per als amants mariners.
Eren com papallones aparellant-se,
en competició constant per veure qui estava més agraït.
Ambdós insistien que l'altre li havia salvat la vida.
A Londres, el capità va obrir les portes de casa seva a la seva nova núvia.
Vuit setmanes després, el Neptú es va tornar a omplir
i estava preparat per tornar a marxar.
El capità va jurar aprofitar al màxim el vent
i tornar més ràpidament que qualsevol que hagués creuat un oceà.
Aquesta és la meva història És trista però vertadera
Parla d'una noia que vaig conèixer
Va agafar el meu amor
I va marxar
Amb tots els nois del poble
TRASPÀS
El seu món considerava l'Essie MacGowan una lladre.
I una lladre va esdevenir.
Em va trencar el cor
Escolteu, pareu atenció
Allunyeu-vos de Sue, la rodamón
Trobo a faltar els seus llavis i el seu somriure
El seu tacte i les seves abraçades càlides
Així que si no voleu plorar com jo
Allunyeu-vos de Sue, la rodamón
Li agrada viatjar
Sí, t'estimarà i després et deixarà
Ara us ho diré clar
La Sue surt amb altres nois
Aquí està la moralitat de la història...
Tatanka Ska, un búfal blanc sagrat per als Lakota,
va néixer al ranxo d'en Derek Arnold Jr. el 10 de juny de 2008.
Milers han peregrinat fins aquí per veure'l.
"Malauradament, en Derek i la vedella van morir quan els va caure un llamp
un any després que va néixer".
Això és el que passa quan poses un Déu a un zoo. Per què hem parat?
- He de resar. - Si fa no res que has resat.
Quants cops al dia ho fas?
No em digues que els fas tots.
Doncs sí. Reso cinc cops al dia.
Déu és gran.
Vaig a pixar.
Et pots unir si vols. Et puc ensenyar.
No, jo miro.
Estimes a Déu? O estàs enamorat de Déu?
No ho havia pensat mai d'aquesta manera. Sí, suposo que sí.
Estimo el meu Déu.
Vés-te'n a la merda.
Et menjaré.
Estic anant cap a Wisconsin, com vam acordar. Estic complint.
Que no li agrada? Doncs digues-li a aquell tort de...
Digues-li...
Que li donen pel cul. Digues-li això.
Parlaves amb els ocells?
Collons. És que un home no pot estar sol amb la seva cigala?
- Hauríem de deixar marxar al Salim. - No, d'això res.
- Ens podem apanyar sols des d'aquí. - Aquí és enlloc.
Tinc coses a fer després del teu assumpte.
Guarda la catifa i al cotxe, encara ens queda camí.
- Ja estem a prop, no el necessitem - Només m'he desviat per tu.
Tu i la moneda sou les úniques raons
per les quals no estic a la House On The Rock.
Hòstia. Quan una noia vol ressuscitar,
esperes que vulgui fer-ho tan aviat com sigui possible.
No, no, no!
House On The Rock, Wisconsin. Allà és on van.
Allà és on seran tots.
- Per què li ho has dit? - El vull alliberar.
T'allibero del pacte. Fot el camp. Vés a buscar el teu home.
El teu déu, el teu jinn.
Tu, ets una criatura molt desagradable.
Hola? La puc ajudar en alguna cosa?
Sí, sempre he volgut robar un cotxe. Així que robaré el teu.
No és meu, és del meu cap.
D'acord, llavors li'l robaré a ell.
No sé quant hi ha, però agafa-ho
i digues-li al teu cap que t'han robat, cosa que és veritat.
El meu cap no s'ho creurà si vaig així.
No, vas bé. Estàs genial.
No, vol dir sense cap esgarrapada. Vol que li foti un cop de puny.
Tu em podries matar. No ho pot fer ella?
T'ho dic de debò: no et convé que et foti ella.
La malícia embolicada en bellesa es pot sortir amb la seva.
A l'Essie MacGowan no li calia arribar tan lluny,
però feia temps que va deixar de considerar el robatori com a pecat.
Durant els anys següents, l'Essie va esdevenir una lladre experta.
Les seves faldes eren capaces d'amagar un munt de pecats.
Tot i que la seva feina no era honrada, no depenia de ningú
i no havia de retre comptes a cap home.
Es guardava els agraïments per a les criatures de la seva infantesa.
Estava segura que la seva influència arribava fins a Londres.
Però com més benediccions ens arriben, més ens oblidem de resar.
Se l'acusa de tornar de la deportació
i de robatori.
Van traslladar l'Essie a la presó de Newgate,
on només era qüestió de temps que l'enviessin a la forca.
No es mengi el que hi ha al bol, a no ser que es vulgui morir de diarrea.
Mengi's el pa.
Una noia guapa com vostè no hauria de ser aquí.
Com saps com sóc?
Sento una veu que encara no ha cridat tot el que havia de cridar.
Jo sí que no hauria de ser aquí.
Estava al pub fent-me una cervesa. Un bon noi.
L'anava a pagar i tot.
Llavors un paio se m'apropa com si fos el puto rei Jordi.
Jo li foto un cop de peu. Un avís.
I el paio cau de cap contra una ampolla trencada.
Diuen que va perdre un ull.
Molts imbècils poden viure amb un ull.
- I vostè, senyoreta, va furtar un ull? - Un encaix.
No és greu. Té l'esperança que la deportin i prou.
D'esperança res. Vaig tenir la meva oportunitat.
No sembla just que li'n donen només una.
Bé, el món no és just.
Això és veritat.
Que els donin pel cul a ells i a la forca.
Pixa mentre et balanceges.
Fes que ho hagin de netejar tot després.
No te'n vagis posant-los-ho fàcil.
I què, ja vas navegar, llavors?
Vaig arribar fins a Carolina.
Ostres! Amèrica!
Com és?
No ho sé, no em vaig quedar el temps suficient com per veure alguna cosa.
- No li vaig donar cap oportunitat. - Llàstima. Diuen que n'hi ha moltes allà.
Podries intentar subornar algú.
L'alcaid es trauria el cor del pit per una mica d'or.
Tot just se m'ha acabat.
Jo et podria deixar un poc del meu.
- Tens or? - En tenia. Bastant.
El tenia ben guardat.
Em bevia la meva part, però portava la resta on em deien puntualment.
- A qui? - Al rei.
Estem a la presó, maca. Tot el que ens queda es contar històries.
Tu ja has contat la teva, suposo.
Vaig conèixer una dona índia allà.
A Amèrica.
Tenia un carretó de pomes. Venia pastissos al matí.
Tenia la pell del color de les rajoles.
Li vaig preguntar com es deia i va dir: "Susan".
Una dona com ella que es deia Susan?
I li vaig dir: "Com et deies de petita?". I ella va contestar: "Ara sóc Susan".
A Amèrica, tothom pot ser el que vulgui.
Un nom nou, una vida nova... Allà es pot ser feliç.
Què collons és ser feliç?
No tinc ni punyetera idea.
Crec que ho vaig ser quan era petita.
Quan esperava des de la platja que el vaixell del meu pare tornés.
Ara amb això en tindria prou.
Una casa, un arbre...
Algú amable al meu costat.
Però no gaire.
Que jo recorde, mai no he tingut diners ni he estat feliç.
Potser tens sort. Et podria anar bé allà.
- Què coi faria jo a Amèrica? - Portar or al rei.
- No en tenen, de rei. - Encara no.
Tothom necessita un rei.
Totes les nits fa tant de fred?
Els condemnats no saben mai quan el botxí ha col·locat la forca.
He...
He agafat aquest menjar jo mateix, de la cuina.
Pa acabat de fer i fruita acabada de collir.
Pastís de carn.
És una llàstima que t'enviïn a la forca.
L'alcaid de Newgate va dir tres coses:
que passarien 12 setmanes fins que es fes el judici,
que ell opinava que era molt maca
i, somrient, que potser hi havia una manera de lliurar-la de la forca.
Arribada l'hora, ningú no es va sorprendre quan l'Essie va dir estar embarassada.
Les matrones del poble, que normalment eren bastardes,
es van sorprendre quan van haver de confirmar que l'Essie estava encinta.
La seva condemna a mort es va transformar de nou en deportació.
Aquest cop, per sempre.
Durant la resta de la seva vida, va tenir malsons amb aquella bodega.
La Marinera va arribar a Norfolk, Virgínia.
A l'Essie la va comprar un cultivador de tabac anomenat John Richardson.
La seva dona va morir per una febre una setmana després de parir la seva filla
i necessitava una dida i una criada que s'encarregués de la casa.
I, juntament amb la llet, els nens van rebre els contes de l'Essie.
Ja n'hi ha prou, collons.
No tots som un tros de carn.
Agafa'n.
Com que tinc l'estómac cosit i no està connectat als òrgans digestius,
crec que ho deixaré estar.
- Tornaràs a menjar aviat. - Si el teu paio em pot ressuscitar.
Pot i ho farà. A canvi d'un favor, no d'or.
Quant or tens?
- Quant hi ha en una reserva? - Què coi és una reserva?
Per què en tens una?
- Abans era rei. - Ja...
Ho era. I llavors em van convertir en ocell.
Llavors la mare Església ens va convertir en sants,
trols i fades.
General Mills va fer la resta.
I quina és l'atracció?
Què està venent en Dimecres a la seva festa de déus que hi has d'anar?
Una guerra.
Vaig anar a la guerra un cop. O hi havia d'anar.
Fa molt de temps.
La vespra de la batalla, vaig mirar el foc.
Hi vaig veure la meva mort, segura com el diumenge.
La vaig veure.
Sabia que si em quedava, moriria aquell dia.
Em vaig posar les botes, vaig deixar l'espasa i vaig marxar.
Dec una batalla.
Estàs seguint a en Dimecres per lluitar en aquesta guerra i morir
i per fer-ho li fas els encàrrecs?
He fet coses pitjors que això.
A mi morir em va anar bé. Tothom ho hauria de provar.
Sembla que hagis recorregut la terra
durant 200 anys amb aquestes botes. Ja has complert.
La nit de Samhain, els esperits poden entrar en el nostre món,
però si porteu una disfressa, com aquesta,
pensaran que sou un d'ells.
- Venen cavalls! - Sí, ja ha arribat el papa.
Però de qui ens hem de recordar sempre?
Dels lep... rechauns.
Dels leprechauns, molt bé.
Els deixem una petita part de la nostra collita.
Perquè si volen,
et poden desviar d'un camí que has recorregut milers de vegades.
Ella els contava totes aquestes coses i ells hi creien, perquè ella hi creia.
Perdoni. Tot just he acabat, senyor.
- Bona nit, amo Richardson. - Espera.
Amo Richardson.
Mai no m'hagués imaginat que em prendria per una...
L'Essie li va dir com de sorpresa i de dolguda estava.
Una pobra vídua obligada a prostituir-se
per un home a qui tenia tant de respecte.
Una treballadora no remunerada no es podia casar,
així que com se li havia pogut ocórrer turmentar a una noia deportada.
No ho entenia.
Una pobra noia deportada que sent alguna cosa per vostè.
Coses que vostè és impossible que senti.
De cop, en John Richardson es va agenollar
i li va proposar posar fi al seu treball no remunerat.
Des que li va proposar matrimoni,
l'Essie ni tan sols havia fet un petó a l'amo Richardson.
Però quan ell ho va fer, ella ho va fer. I, des d'aquell dia, li va dir John.
Li van posar el mateix nom al seu fill.
Quan els nens marxaven cap a l'escola per aprendre les lliçons,
l'Essie s'assegurava que portaren una mica de sal a una butxaca
i un poc de pa en l'altra, perquè tornessin a casa sans i estalvis.
Sempre hi van tornar.
En John Richardson l'estimava molt.
Feia deu anys que estaven casats
quan, una nit, l'Essie va sentir una fada de la mort.
Una setmana més tard, una febre se'l va endur.
Hi va haver dies bons i dies dolents,
però n'hi van haver molts.
La granja va florir sota l'atenta mirada de la vídua Richardson,
com l'anomenaven. No mai va ser "mama" ni "àvia".
Gràcies, tresor.
No us podeu quedar adormits al costat d'un rierol.
No, perquè l'alp-luachra se us pot clavar dins la boca
i fer-vos un niu a la panxa.
Aquell devorador d'articulacions es menjarà el vostre sopar.
Així que tant s'hi valdrà quant mengeu, perquè no estareu tips mai.
No mai. Mai per mai. Mai de la vida.
Mare, ja n'hi ha prou.
Semblava que no hi havia espai per als antics esperits a Virgínia,
així que l'Essie va deixar de contar les seves històries.
Se les va guardar al cor,
on l'escalfaven com l'estofat del seu pare en una nit freda a la badia de Bantry
feia tota una vida.
Essie MacGowan?
Digues-li-ho.
Digues-li que ja està.
Hòstia!
No miris.
Som-hi.
Au, va.
GELATS
- Essie MacGowan? - Et conec?
Es podria dir que sí.
Ets irlandès.
Sí. Sóc un home dels turons.
Millor dit, ho era.
Però ara sóc aquí, en aquest nou món,
on no hi ha ningú que deixi cervesa o llet per a un home honrat.
O una fogassa de pa quan arriba la collita.
Si ets qui crec que ets, no tinc cap problema amb tu.
Ni jo amb tu.
Tot i que vas ser tu qui em va fer venir. Tu i d'altres com tu.
A aquesta terra sense temps per a la màgia ni lloc per a fades i altres criatures.
Has fet que moltes coses em surtin bé.
Bé i malament.
Som com el vent, anem de costat a costat.
Sí.
Em dones la mà, Essie MacGowan?
Encara tenia calidesa quan la van trobar, però la vida
havia deixat el seu cos i només la meitat de les pomes estaven pelades.